У време када су Богови живели међу смртницима...
... а људи, у снази и моћи, покушавали бити једнаки Боговима...
Беба. Рита се.
Шта би желео? Брата или сестру?
Трчи.
Нека би моја реч била тиша од воде, већа од планина, и тежа од злата.
Брзо сине, трчи, трчи спаси мајку!
- Межамир... - Мајко, дођи.
Сине, стани!
- Не дирај! Не дирај је! - Губи се псето.
- Мајко! Мајко, бежи! - Тишина! - Није лоша, а?
Мама, мама, мајко !!
Бежи !! Мајко !!
- Кучко! - Мајко !!
Твоја је.
Мама !!
Мајчице... Мајко! Мајко!
Ти, мала звери... Не мој га убити. Штене ће ићи у руднике. Жив ће се распасти.
Ево мача, Господару. Заправо је врло добар.
Бољи је од мог. Ковач је био прави мајстор.
____________________________ "ВУКОДАВ - ИЗ РОДА СИВИХ ПАСА"
Поцепано крило...
... збогом.
- Шта вам је, моја Госпо? - Отео ју... Видела си како ми се смејао у лице?
- Идемо драга девојко. Опасно је. - Будала. Не зна за њену тајну.
Нова робиња за господара.
- Продужи. - Стари Господар је био звер, а и даље је. Винитар ме узалуд послао овде.
Мој господар се никада нече слагати са својим оцем Манеатером. Полазимо у зору.
Ко си ти?
Роб!
Човек са тетоважом вука на руци. Ко је то био?
Немој ме убити, господару!
- Склањај се! - Спаси ме, молим те. Спаси ме.
Господар је убијен! Госпо...
Руку!
Прати ме.
Скачи.
- Хајде. - Плашим се. - Не плаши се. Скачи! Хајде!
Скачи !! Скачи !!
Држи се!
Странче!
Тамо је зид.
Тамо постоји тајни пролаз... Требаш окренути свећњак.
- Идемо. - Поведимо га са собом.
Брже, затвара се!
Бежите. Изаћићу сам.
- Свештенице Светла, Мајко Кендарат, помози ми наћи друго. - Немој.
Светом влада љубав.
Окинчана је владавина зликовца. Како си то урадио?
Манеатер је био непобедив. Мора да си се дуго припремао?
- Предуго. - Радо бих сам то урадио...
- Како си знао за тајни пролаз? - Ја сам саградио тај замак. - Манеатеров замак?
Да. Стварно га је ценио, зар не? Чекао сам да ти кренеш на њега.
- Чекао си? - Слепац понекад види и оно, што други не могу.
- Можеш видети будућност? - Повремено. - Можеш ли ми рећи шта је овај рукопис?
- То је Кључ. - Кључ?
Ни сам не разумем потпуно, али осећам да ћемо решење мистерије наћи...
... у Галираду.
- Шта отвара тај? - То је кључ Небеских Двери.
Знала сам да ће бити од користи, чим је то Манеатер тако чувао.
Требали би поћи за Галирад. Јеси ли икада био у Галираду, младићу?
Нисам имао потребе.
Желим вам добре путе. Куда сте се запутили?
Само један пут овуда води за Галирад.
Можете ли повести са собом девојку и старца
- Не требају нам путници. - Област је опасна. - Не најмим чуваре на путу. Идемо.
Стој!
Реци онима које плаћаш, да ме избаце са пута.
Хајде.
Па, шта?
Ратник!
Донеси принцезину одору.
Прекините! Доста!
На, поки се. Нећу да ми војску узбуђујеш.
- Како да те зовем, нови стражару? - Зови ме, Вукодав.
Ах ти, јадни сиротану.
- Да само имам иглу и јак конац, средио бих то крило да буде ко ново. - Стварно то можеш?
- Реци својим људима да навуку оклоп. - Гледај своја посла, странче.
Пронађите је.
Блокирај пут.
Хајде, под таљиге. Брже.
Помозите! Помозите...
У реду си? Држи.
Где ти је господарица?
Где је она?
Говори! Говори!
- Дођи овамо. Псст. У реду је. - Ти си их навукао на нас.
- Губи се. Одлази сместа. - Не плачи.
- Мој је. Стекао сам га у борби. - Ма, дај му.
И ви да се губите.
Одлазите.
Шта? Да их вратим?
Хеј, странче! У реду, врати се!
Мисли на своје пријатеље. Не можеш их и бранити сам.
- Зашто те лови? - Не знам, господару.
Хвала Боговима, вратисмо се.
Ево, узми.
Чудно, зашто је тако хладно у сред лета? Зашто је тако хладно?
"Видим ужасну клетву над градом. "
"Ниси узалуд дошао овде, Вукодаве. Овај мач ће те одвести оном, кога тражиш."
- Треба ли ти покров или добар оклоп? - Хтео бих само да те питам.
Препознајеш ли овај мач?
Јеси ли га видео раније?
- Мислим... видео сам га. - Чији је?
С' пута!
У име краља!
Окујте ниткова. Ујутро ће бити јавно погубљен.
- Мир с' вама, добри људи. - Сестро?!
Ведар дан сја над Галирадом. Жадоба је ухваћен. Стари ковач га је препознао.
Истина је, моја Госпо. Пре 3 год. поклао ми је породицу. Све њих!
- Баш тим мачем. - Покажи мач.
- Је ли твој? - Освојио сам га у бици. Лаже, моја Госпо. Ружан је као Он има лице убице.
А шта са створењем на његовом рамену? Добар човек не би имао нешто такво?
- Овај човек није Жадоба. - Сестро...
- Покушаваш све за задивиш? - Лучезар! - Не иде. Моћни људи су усамљени. - Лучезар!
Он убија људе. Цео град га се плаши и ти... Желиш да га пустиш?
Док је твој отац, мој стриц, на путу ја управљам градом и одлучујем.
- Окујте га. - Немају ли следбеници Моране, посебан симбол? - Да, вучју главу.
- На десној руци. - Само Жадоба има знак на руци. Остали имају на грудима. - Покажи руку.
Ово је мој коначни суд. Овај човек није Жадоба..
Странче, молим те опрости старом ковачу, и не мрзи мог брата.
Узми овај дар из мојих руку, и свима дај до знања, да има правде у Галираду.
- Купио сам иглу и чврст конац. Рекао си да можеш средити крило. - Распламсај ватру.
Ах, ти сироти јадниче.
Хајде да ти помогнемо да полетиш.
Држи се, малиша.
Данас сам видео принцезу. Мислили су да сам Жадоба. Ослободила ме је.
Је ли лепа?
- Ко је Жадоба? - Свештеник богиње Моране. - Као Манеатера? - Били су ривали, у тајности.
Жадоба је порицао сопствену људску појаву и увек је носио маску.
- Све, да би био снажнији од Манеатера. - Зашто?
- Сваки је желео да буде први који ће пробудити Морану Смрт. - Морану Смрт?
- Ко је она? - Била је богиња, ужасна и немилосрдна.
Све што би додирнула, претварала је у камен.
Желела је поробити све људе, којима би тада владали њени свештеници.
За време последњег рата, постојао је један храбар човек...
... који је затражио помоћ од Бога Грома. Заједно су је проклели.
Жадоба...
- Где га могу наћи? - Потражи вука тамо, где је његов плен. А где му је плен?
Жадоба и његови људи се често могу наћи у близини... Галирада.
Онда... његов плен се налази овде.
Узми то дете. Стави грану у ватру. Твојим прецима биће драго.
Можеш тражити од њих да те бране.
Погледајте око себе. Ваши Боговивам не могу помоћи.
Цео град је смрзнут, а некада сте имали стварно топла лета.
Прихватите Богове Близанце, и заштиће вас од Моране.
Само погледајте овог човека. Са собом носи књиге које назива Светим.
Речи лажних пророка га не штите. Он је роб.
Роб ће и остати, док не прихвати праве богове, Богове Близанце
Моји Богови штите и робове.
Штите их?
А не могу заштитити ни сопствено учење.
Небитно, моји Богови су у мени.
Онда ћеш можда, мачем одбранити своју тврдњу.
Бори се, робе! Бори се!
- Е-еј, баш тако! Нека му неко да мач. - На.
Остави га.
- Ко си ти? - Верујем у своје Богове и не вређам богове других. - Тако дакле?
Можда ти то и не можеш?
Твој борац је изгубио. Пусти овог човека.
Уколико платиш откуп.
Поломио си мач мом борцу. Дај свој.
Ево кључа за окове. Дај ми свој мач.
Онда води роба и његове погане књиге.
Плашт ти је исцепан.
Губи се, бескорисни плаћениче.
Продај мач. Продај!
Продај.
Немам ништа до књига. Узми их. Само желим да ти захвалим.
- Идемо. Јешћеш и спаваћеш. - Већ си довољно учинио за мене. - Како хоћеш.
- Узми, можда ти затреба. - Зовем се Еврих!
Спаси га.
Дај ми свој нож.
Треба ми још ватре.
Дрво је превише влажно.
Издржи. Пссст... Издржи.
Дете! Дете, ово је магични прашак. Задржи нешто и за себе.
- Где сам? - Међу пријатељима. Лези, треба да повратиш снагу.
Ево, поједи.
Ево још један. Узми.
Ко је човек који себе зове Вукодав?
Живимо у мучним временима. Моранине слуге нас повређују изнова и изнова.
Проузрокују смрт и лоше време. Док су била два супротстављена свештеника...
... постојала је нада да неће ни један превладати. Али има вести да је Манеатер мртав.
Зато одлучих да склопим примирје, са његовим сином владаром Северних Капија лордом Винитаром
Он ће нас заштитити од Жадобе. Зато ће се мој кћи принцеза Елена, удати за њега.
Принцеза ће отићи свом младожењи у Велимор. Пратиће је Лордов изасланик Племенити Доунгорм,
... и мој нећак, Лучезар.
- Шансе да будеш владар се руше, а Лучезаре. - После свадбе Лорд Винитар биће нови владар...
... Галирада.
Пре одласка, желим вратити своје дугове.
Иступи, ратниче.
Враћам ти нешто што си изгубио, Вукодаве.
А поклањам ти плашт.
Сада је овај мач у добрим рукама.
Хвала вам на доброти, и што сте ме служили у вери и правди.
Моја госпо, сагните се.
Стража! С' пута!
Склањај се.
Чекај... чекај... чекај...
Моранин слуга.
Не плаши се, дете. Не плаши се. Нећу те повредити.
Нека моје речи буду тише од воде...
... више од планина, теже од злата, и нека за моје речи небо и земља буду дарови.
Нека моје речи буду снажне попут подземних кључева. Светом да влада љубав.
Готово је... Преживече.
Имао сам визију о нечем што ми се догодило давно. У Дијамантским Планинама.
Жена ме је спасла када сам умирао.
Требала сам ти дати оклоп уместо плашта.
Допустите да вас питам нешто, Госпо. Зашто сте ишли код Манеатера?
- Зашто то питаш? - Видео сам Вас тамо.
- Украо је нешто од мене, желела сам да то вратим. - И отишли сте сами, без чувара?
- Нисам могла веровати никоме. - Зашто вас Жадоба жели убити?
- Купи себи оклоп! - Госпо, чекајте. Спасао сам вас на путу и можете ми веровати.
Узмите ме за телохранитеља.
Госпо! Госпо!
Оздрави. Чекаћу те.
Пријатељу, морам ти рећи нешто важно. Еврих је успео прочитати натпис на кључу.
Када људи утамничише Морану Смрт у планинама, затвороше се Небеске Двер. А ја знам где су.
Одлучили смо отићи тамо. Пођи са нама, Вукодаве.
На улазу у Небеске Двери, свако ће наћи своју судбину.
Принцеза ме је узела за чувара.
Слушај, Вукодаве, могу видети њу и младожењу руку под руку.
Али могу видети и крв... твоју крв. Не би требао ићи са њом. Донеће ти само невоље.
- Рекао си ми да вука тражим, тамо где му је плен. - Тада нисам знао ко је плен.
- Нека буде тако. - На овој мапи означен је пут твог каравана.
Не иди другим путевима. Не дозволи да карту други виде.
Направио сам копију за тебе, за Доунгорма...
... и за Лучезара.
Опрости ми, дете. Опрости.
Без бриге, Оче. Учинио си праву ствар.
- Још можеш одабрати другачији пут. Можеш изменити судбину. - Пусти да Богови одлуче.
Ако је глава, ичи ћеш са њом.
Већ сам одлучио. Заједно сте. Мој пут је другачији.
Госпо....
... напољу је топло.
Овај.
Не плачи, мила. Када сам отишла из мог племена, била сам млађа од тебе.
Да ли си желела да се вратиш?
Ја сам слуга. Поклоњена сам вашем деди као симбол мира. Не могу се вратити.
Чини ми се да је и твоја судбина слична.
Ти си принцезин нови телохранитељ, значи?
Узимаш и лопове у службу, сестро?
Стој!
Здраво, још једном... Велики Чувару.
- Госпо, вратите се у кочију, овде је опасно - Оставите девојку на миру.
Ово је граница краљевства Галирад. Опроашта се. Одавде је туђа земља.
Вукодаве...
... јеси ли оставио пријатеље у Галираду?
- Отишли су. - Где? - Да пронађу боље место.
- Молим вас Госпо, останите у кочији. - Глупост.
Унутра.
У заклон!
- Где је твој господар? Где је Жадоба? - Пусти ме, рећићу...
- Моранин слуга. - Добро је да сам га на време ухватио, сестро.
Мапа мога оца.
Ево.
Зашто Жадоба лови Госпу?
Добар човек је увек сметња лошем. Давно...
... један ковач је направио мач за борбу против Моране Смрт.
А Жадоба је са Манеатером поклао цело племе, укључујући жене и децу. Чак и најмлађу децу.
- Стој. - Стој!
Шта се дешава?
- Ко си ти? - Ја сам кћи владара Галирада, принцеза Елена.
Дођосмо у миру! Спустите оружје.
Пустите да прође!
- Шта год се догодило, не мешај се. - Али... - То је наређење!
Молим вас помозите. Овде је беба. Она није ништа згрешила.
Стигли сте у прави час. Богови нам кажу да тражимо благослов од странаца.
Мати племена Шумска Бобица, Велика Карил која је у борби победила и самог црног медведа...
... жели вам добродошлицу у земљу Карука. Благословен да је наш Суд, и нек Правда влада!
Немојте! Помозите!
Какав су злочин ова жена и дете починили?
- Она је вештица. Мора умрети заједно са чудовиштем... - Који је њен злочин?
- Проклела ми је породицу! - Проклела је нашу продицу
Реци ми мудри владару, како се то збило?
Дошла је издалека и рекла да је видар. Покушала је чак и да лечи нашу децу.
И када је невеста Велике Карил отишла у шуму да се породи, пошла је за њом.
Вештица ју је пратила, противно законима предака, и породила је
Дете је безвредно...
Слабо је и болешљиво.
Дозволите ми да видим. Ово је мој лекар и неће учинит никакво зло.
Ево. Молим вас, помозите.
Та жена је направила чудо. Дете је требало умрети на порођају.
- Она га је спасила. - Он лаже. Беба мога сина не може бити безвредна.
Ослободите ту жену, повешћу је са собом.
Само пробај!
Немојте!
Вукодаве.
Одведите бебу!
Хвала ти, Сиви Псу.
- Откуда знаш за моје племе? - Многе ствари ја знам. Лепо имаш племе. - Имао сам племе...
Нико није остао.
- Ти си остао. - Ја сам последњи.
Вукодаве...
Дарујем ти чутуру, Вукодаве.
За храброст.
Је си ли уморан? Издржи још мало. На пола смо пута до Небеских Двери.
Тилорн шта ти мислиш? Хоћемо ли икада више видети Вукодава?
Не знам.
Вукодав опет изазива судбину, а судбина то не цени увек.
Шта ли га очекује у будућности, само звезде то могу рећи.
- Ко те је научио да се бориш? - Госпо...
Ко те је научио да се бориш, Вукодаве?
Много учитеља.
- Хоћеш ли мене научити? - Не. - Због чега?
Једном ме је жена спасла. Била је врло мудра. Рекла је како светом влада љубав.
Верујеш ли ти у то? Не Све зависи од силе
Због тога си научио да се бориш?
- Научи ме. - Шта ће вам, Госпо? - Научи ме шта да радим ако сам нападнута...
... као онда на путу. Потребно ми је.
- Могу Вас повредити. - Научи ме.
- Удари ме. - Шта?
Удари ме.
Кога се плашите, Госпо? Жадобе?
Покажи ми поново.
- Не. - Удари...
Удари ме.
Опет.
Стој!
- Стари пут је краћи. - Ићи ћемо њиме. - Тамо је Мочвара Кајеран. - Па шта?
Има духова тамо. Моранини свештеници их могу васкрснути ноћу...
- Лупетараш, матора. - Господару, мисли на девојку и не изазивај Богове. - Сестро...
Плашиш ли се духова? Или ти телохранитељ и то не дозвољава?
Мочвара Кајеран је Жадобин завичај.
Вукодаве...
Шта год Госпа да одлучи. - Вукодаве!
- лћи ћемо старим путем. - Али, Госпо... - лћи ћемо старим путем.
- Види шта сам ти нашао, Вереја. Допада ти се? - Допада.
- Ево, обуци ово... - Вукодаве.
- Зашто је одабрала стари пут? - Небитно.
Верујеш ли у духове?
Мој деда их је видео. Са путницима је једном провео ноћ овде...
... и током ноћи су зачули звук рога.
Деда је рекао, да никада у животу није чуо тако ужасавајући звук.
Потом су угледали неке сенке у магли, које су прилазиле све ближе и ближе.
И људи су одједном почели нестајати.
Моранин храм?
Тешко. То је добро склониште.
Где си био, Вукодаве? Ти си мој телохранитељ, не Ертанин.
Опростите, Госпо.
- У праву си. Они који владају, увек су сами. - Сестро, да ли ти недостаје Галирад?
Када би морала бирати: твој живот или Галирад, шта би одабрала?
- Знаш ти то. - А ако би избор био: мој живот или Галирад?
Зашто питаш?
- Када пођете у кревет, не свлачите се и оклоп навуците. - Глупост! - Навуците! Молим Вас!
Узбуна!
Госпо !! Госпо...
Замном!
- Трчи. - Ја, не могу... - Сви у храм. Овамо.
У заклон.
Не плаши се.
Изволите парче тканине, моја Госпо.
Жадоба !!
Шта је то?
Тако Моранини свештеници призивају духове.
Плаши се ватре.
- Вуклодаве, хватај! - Где ћеш?
Древни Богови, помозите, сачувајте нас, спасите нас.
Не тражим то за себе. Помозиоте нам, покажите своју моћ.
- Лучезар. - Сестро. - Лучезар. - Хвала Боговима, да сте живи.
Одбили смо их. Сачували смо кочије и мираз. Жадоба је побегао.
Пошаљите гласника младожењи. Реците му да нас дочека.
Предајте то Лорду у руке.
Рекао си да ће план успети.
- Опет њен телохранитељ. Можда си ти променио мишљење?
Послала је гласника у Велимор. Младожења је на путу овамо.
- Волиш сестру? - Подигао сам је. - А Галирад, волиш ли га? - Поштеди је.
- Знам да можеш уклонити клетву на други начин. - Она ће умрети. Вечерас ћеш ме одвести њој.
Не умре ли сада, убићу је неки други пут. Али Галирадом ће већ владати младожења.
Он, а не ти. Ово је сок успављујуће траве. Сипај га телохранитељу, у чутурицу.
- Предивна песма. - Робови је у планинама певају. - О чему је?
- Говори да свако може променити своју судбину. - Нико не може променити судбину.
- Ни роб, чак ни краљ. - Песме тврде супротно. У рудницима Дијамантске планине био је роб.
Изазвао је најокрутнијег гонича робова, и поразио га.
Потом је стекао своју слободу. Нико то није успео да уради, само он.
Песма је о њему.
Иди, девојка те дозиова.
Песма је била о теби.
О робу који се вратио, и осветио покољ свог племена.
Ти си убио Манеатера, зар не?
Јесам.
Много векова у назад... један од мојих предака...
... је поразио Морану. Закључао је њено срце близу улаза у Небеске Двери.
Ја сам једини чувар тајне. То је разлог зашто ме Моранине слуге лове.
Жадоба верује, да ће, ако ме убије, клетва нестати.
Манеатер је мислио, да је довољно доћи до рукописа.
Био је то најважнији предмет у Галираду.
Био?
Да, украден ми је.
Тада је зима дошла у град.
- Моји пријатељи имају рукопис. - Твоји пријатељи?
Морају га вратити. Морају га вратити у храм у Галираду.
- Тек тада ће у граду бити топло. - Они не знају за то.
- Отишли су до Небеских Двери, да их отворе. - Неће успети. - Прочитали су руне.
Да би отворили Небеске Двери морају ослободити Морану.
Да би то постигли, моја крв мора бити просута на рукопис.
Желим сина...
... не са мојим младожењом кога никада у животу нисам видела.
Желим са тобом, Вукодаве.
Вукодаве !! Вукодаве !!
Госпо !!
Ко си ти?
- Ја сам принцезин телохранитељ. - Где је моја невеста? - Господару!
Стој!
Господару... ово је псето, које је убило вашег оца.
Лорд Винитари знан и као Манеатер, био је мој отац. Ти си га убио.
Сада се брани.
Робе!
Вукодаве !!
Вукодаве, немој.
Слушкиња.
Вукодаве...
Они... одвели су је до Планина...
- Ко? - Лучезар и Жадоба.
Они хоће...
... принети је ко жртву ... Морани.
Где си ти био, Вукодаве?
Она... она те је дозивала.
... дозивала...
Не.
Не гађај.
Одвешће нас њој.
Шта је?
Где си? Помози овде.
- Демон. - Идемо... - Заједно! Што сте успорили?
- Госпо! - Вукодаве!
Вукодаве, знала сам да ћеш доћи по нас.
Ухватили су нас на путу. И узели су рукопис.
Где је принцеза?
Опрости, сестро.
Убијај.
- Бежи. Бежи и спаси принцезу. Брже. - Брже, брже.
- Вукодаве... - Бежи, Госпо! - Вукодаве! - Бежи, моја Госпо, бежи !!
Стој!
- Бежите. - Дете моје... - Хватајте принцезу.
Стој!
Идемо.
Стој у име Винитара! Стој!
Вукодаве!
Мој Боже... Боже Громовниче! Зарад добрих људи, помози !!
Ватра, треба ми ватра.
Молим те... немој умрети, Вукодаве. Вукодаве...
То је мој брат?
Ово си дао другима, дете.
Устај, Вукодаве. Ко ће, у супротном, обновити племе Сивог Пса?
Гле, Двери Небеске су се отвориле.
Госпо, ево вашег младожење.
Ово је твоја невеста.
Вукодаве... изменио си судбину, Вукодаве.
Судбина нема никакву моћ над тобом. Сам си ковач своје судбине.
------ К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)